Hát itt vagyunk Németországban, méghozzá Bajorországban. Ezt korábban nem nagyon gondoltuk volna, Ausztria, és Unokatesómék országa, vagyis Tenerife a listavezető, meg a titkos favorit: Franciaország.

És most itt vagyunk, esélyt adva és kapva, és készen a felfedezés kalandjaira. Hát van mit! Németország hatalmas ország, Bajorország sem kicsi tartomány. Az Alpok is kb 2 órára vannak, de itt a Duna! Milyen pici! Nagyon furcsa…

A Duna.

Pikk-pakk átérünk a túloldalára. De az ártéri erdő szinte ugyanaz, mint nálunk. Csak több a bringás ösvény… mindkét parton, mindenfelé jól járható bringával. Ez rögtön megtettszett.

Szuperizgi hullámos bringáshíd a híd mindkét oldalán.

Olyan az ártéri erdő, mint nálunk

Első ittjárttunkkor nem tudtuk eldönteni tetszik-e a vidék. Nagyon izgultunk, szörnyen hideg és szürke volt az idő. Az első ami igazán megfogott minket az a kemping hordóházai (Novemberben…). Hát igen, itt (is ) vezet az Eurovelo6 igen népszerű bringás útvonala, ugyanúgy, ahogy pár száz kilométerrel arrébb nálunk is… Itt aztán rengeteg minden van, ami kiszolgálja:

Nagyon tetszettek a fűthető hordóházak.

Itt még csak indult a fűtés. A matracok is fűthetőek.

Táborhelyek direkt bringásoknak: kis cölöpre épült fapadlás, alatta asztalkával, ideális a cuccok szárítására. Aki tervezte tudja ám milyen dolog és kihívás a bringatúrázás. Eddig a legjobb megoldás, amit bringásként valaha láttunk. Minimalista de kényelmes, biztonságos, víztől védett, praktikus.

Kifejezetten túrabringásoknak tervezve!

Városi bringatároló dobozok direkt a csomagosoknak. Na igen, pl belefér a bringa csomagostul. Kulcs pedig csak a turistahivatalban vehető át. Tapasztalatom mondja, hogy ez is kiváló ötlet! Enélkül egyik verzió, hogy az ember leköti valahol a bringát, reménykedik, hogy meglesz… De mit tesz a csomagokkal? Semmit… Egyikőjük ottmarad, míg a másik gyorsan körbefut a városban, majd csere. Nem annyira jó megoldás… Másik megoldás, hogy mindketten birkózva tolják a kőnehéz bringát a tömegben a belvárosban, már ahol lehet… Ez sem a legjobb… Na de a doboz! Most együtt mehetünk nézelődni és ha telik rá beüldögélni valami vendéglátóegységbe.

Eszméletlen jó ötlet!

Aztán ne feledkezzünk meg az úthálózatról. Na ez a váááá érzés!!!! Január van, alig melegebb, mint nulla fok, vagy annyi sem. Mégis vígan bringázik az ember a szupi hálózaton! Eléggé biztonságosnak tűnik és főleg igen jól használható!

Nagyon élvezetes itt gurulni!!!

Semmi feles kerülő, kb mintha pont oda húzták volna az aszfaltcsíkokat, ahol a bringások amúgyis kijárnák az íveket. Így jött létre rengeteg bringaútkereszteződéshálózat, főként a parkokban. Ilyet eddig csak Helsinkiben láttam.

Úthálózat részlet. Ennél vannak sokkal durvább, több kimenetes kereszteződések is.

Fantasztikus, csak kapkodjuk a fejünket. Főleg, hogy a nénikék sokszor mindenféle szabály betartása nélkül száguldanak Ebike-ukkal minden irányban. Pedig még csak hideg január van…

Az egyik Duna hidat (a központit) csak bringások és gyalogosok használhatják.

Ja és az autósok. Persze ez erős általánosítás, mert nem mindenki annyira udvarias, de az arányok itt erősen mások, mint nálunk, ez pedig meghozza a bringáskedvet még hidegben is. Ugyanis, az autósok alapvetően nagyon figyelmesek és vigyáznak. Persze azért itt is érdemes nekünk is magunkra.

Itt még jéghidegben is szívesen megy bringával az ember.

Három dolog, ami nekem nagyon szimpatikus az igen jól használható bringautak minőségén kívül:

Szuperminőségű bringaút.

Pályaudvari tároló.

Audi gyár parkolója.

Az egyik, hogy nagy különbség van az itteni, meg a magyar jobbrakanyarodási technikában. Az ittenit egyenest vigyorogva élvezem. Ugyanis az autós szépen lassít párhuzamosan haladva a bringaúton gurulóval, majd megáll, vele PÁRHUZAMOSAN, és megvárja, míg a bringás áthalad, csak azután kezdi a kanyarodást!!!! Ez szupi! El se hiszem, nem kanyarodnak be velem, míg én egyenest mennék. Sőt a motorháztetőn átcsúszás is klasszisokkal ritkábban fenyeget.

A másik, hogy lámpaváltáskor többnyire nem lőnek ki, hanem szépen megvárják, vajon mit is akar az összevissza bámészkodó turista. Még sosem dudáltak le, pedig már többször átmentem a piroson… nem direkt, csak addig figyeltem a jobbrakanyarodót, h közben nekem piros lett… De senki nem lett mérges, nem forogtam veszélyben.

A harmadik pedig: Rengeteg itt a a pici kereszteződés, illetve a járdaszintben jövő kivezető út pl az üzletek parkolóiból… veszélyes szituációk, otthon halálfélelem… Itt viszont mit tesz a legtöbb autós? Szépen várakozik, hogy felhajthasson az átjáróra, és ha azt látja, hogy jön a bringás, akkor kicsit HÁTRAGURUL!!! Aztaa! Először azt hittem ez csak egy-egy kedves ember szokása, de kiderült, hogy nem annyira.

A plussz pedig az, hogy itt Magyarországgal ellentétben többnyire a kiépített bringautak a kicsi falvak közt vezetnek, nem benn a faluban, ahol az autósok amúgyis lassabban mennek. Persze városban és forgalmasabb helyeken indokolt a településen belül is a bringaút nyilván.

A falvakat bringautak kötik össze. A gyalogosakkal való megosztás eddig nem volt probléma.

A faluba beérve szépen kiterelnek az útra.

Fantasztikus, hogy a legtöbb helyre több bringaúton is átmehetünk ugyanabból a faluból. Vannak célszerű, gyors és eléggé forgalmas útvonalak a munkábajáróknak, aztán vannak a fantasztikus hálózatok össze-vissza a földek közt (többnyire aszfaltos) a felfedezőknek, edzőknek.

Ezerfelé lehet menni.

Bringasztráda.

Vannak a földeken kanyargó kis jól járható földutak azoknak akik nem sietnek, és vannak pl a Duna mellett az aprókaviccsal szórt szupi, döngölt földutak, mint pl az Eurovelo 6. Mindegyiken élmény!

Eurovelo6

Ez is az Eurovelo6

És szintén Eurovelo6. Itt nem aszfaltos, de tökéletesen használható.

Pozitívum még, hogy eddig nem találkoztam sem kóbor, sem engem pórázról vagy önállóan megtámadó kutyával. Még kutyaugatás sem volt! Na ez is fura!

Összességében nagyon élvezzük a jó kis úthálózat feltérképezését( ja rengeteg az útbaigazító tábla), a gyönyörű Dunavölgyi környék felfedezését, az apró falvakat, szép kisvárosokat. Alig várjuk, hogy jobb idő legyen és sokkal nagyobb kalandokra is indulhassunk. Tartsatok velünk!

Ingolstadtba ezer út vezet a falunkból.

A Velovetour matricánk már fellelhető a Dunauradwegen is.

A RADHAUS bmx parkja.

Az egyik csodás Duna menti város Neuburg.

Kisfalunk az út mentén.

Csodás kastély a Dunauradwegen.

Egy kis vadászkastély útközben.

A postás triciklivel jár.

Rengeteg jó ötlettel segítik a közlekedést.

Szép táj a közelünkben.

Bringás és egyéb érdekességek…

Hú, itt aztán változatos ám a tél, volt, hogy Tomi minusz 8 fokban indult, ma reggel majdnem rövidben tekertem a napsütésben, délutánra pedig viharos széllel jött az eső. Ami megdöbbentő, hogy az itteniek cselekedeteit különösebben nem befolyásolja az időjárás. A szakadó esőben ma délután pl a szomszéd hölgy épp bikiniben küzdött a viharos széllel, miután kimászott a kerti medencéből.

A bringázási vágyukat pedig végképp nem befolyásolja az idő. Max egy kicsit jobban felöltöznek. De mivel az utak tök biztonságosak, az autósok nemigen tudnak beteríteni/leszorítani, így szakadó esőben is vígan tekernek.

Hajnali 6-os indulás. A falu nagy része még alszik. A főutak vannak csak letakarítva.

Hajnal hatkor a falvak közti bringaút jól le van takarítva, ha az országút nem is annyira.

A város határában kezd elfogyni a takarítás.

Ingolstadton belül úgylátszik később ébredtek a hómunkások. Van már néhány friss bringanyom.

A hét elején például jött egy durva front, brutál jégesővel, széllel, de az Ingolstadti iskola bringaparkolója ugyanúgy dugig volt, mint egy szép tavaszi napon. Reggelente a belvárosban annyi bringás igyekszik a suliba, egyetemre, munkába, cikáznak minden irányba, hogy autósoknak ez a hely ilyenkor inkább elkerülendő. Bár megjegyzem, néhány itt is fellelhető állattól eltekintve jól megfér itt a káoszban egymással a gyalogos, autós, bringás.

Északról gomolyog felénk a front.

A suli bringaparkolója a viharos napon is dugig van.

Ha nem minősítjük (leginkább lustaságból)bringás időnek a helyzetet, akkor is van itt mit csinálni. Egyik nap megnéztünk pl egy lovagvárat, de ide bringával is el kell majd mennünk.

Főleg, hogy egy kedves német pár, akik az ELTE-n jártak hozzám bringázni, nagyszerű ajándékkal lepett meg, egy Bajor bringástérkép érkezett tőlük a postán. Hát, meghatótdam ám!

Szerencsére egy kisebb magyar társaság is kezd kialakulni, voltunk már együtt pizzázni, palacsintáztunk, és piacoztunk is.

Az egyik leggazdaságosabb hely, és szerintem nagyszerűen működő dolog itt (bár azóta úgy olvasom, Budapesten is lett ilyen), a Caritas Markt. Ez tulajdonképpen egy hulladékátvevő hely, ahova a németek lelkiismeretes hozzák szép állapotban megunt/kinőtt cuccaikat (bútort, bringát, tévét, ruhát, könyvet, berendezési tárgyakat, étkészleteket, játékokat stb…), ezzel munkahelyet teremtve, mert itt szétválogatják a hasznosítható dolgokat és a saját boltjukban nagyon kedvezően árusítják.

És itt nem szégyen a Caritas Markton vásárolni, sőt! Egy csomó jó cuccra akadtunk. Szupi fiókos szekrény 5 Eur-ért, asztali lámpát, társasjátékokat, pár centért virágnak tálat stb.

Egyik kedvenc szórakozásunk a Flohmarkt, ami valahol mindig van vasárnap, és a legfurább talán az, hogy nagyon gyakran magyarul folyik az alku… Nahát. Mondjuk van itt magyar bőven. A nyelvsuliban pl a csoportban 6-ból 4 a magyar.

Apropó nyelvsuli. Nagyon pozitívan tudom csak értékelni. Egyrészt haladunk, mint állat, így rengeteget kell tanulni, másrészt pedig a rugalmasságuk. Írtam egy tesztet, hogy be tudjak csatlakozni a megfelelő már tartó tanfolyamba. Az árat természetesen csökkentették az eddig kihagyott órák árával, a majdnem ingyenes buszjegyre jogosító kupont azonban az ellógott napokra is megkaptam.

Sőt, lehetőséget kaptam arra, hogy az egész tanfolyamot csak később fizethessem be, mert nekik érdekük, hogy az az integrálódni akaró, aki meg akarja tanulni a nyelvüket, az hozzájusson a lehetőséghez.

Szerencsére a sulin kívül is lehet gyakorolni, mert a kis falu idősebb népessége egyszerűen örömét leli benne, hogy van itt egy keletről jött, és mindent elmagyaráznak a boltban és a gyógyszertárban is. A boltban pl az egyik nénitől kaptam kuponmatricákat, amiket fel lehet ragasztani tetszőleges termékre és akkor olcsóbban viheted. Egy másik kedves néni pedig cukin szájbarágta, hogy is működik ez pontosan.

Tegnap este pedig a Radhaus-ban voltunk egy szuper vetítéses előadáson. A német srác párjával és a 18 hónapos picikéjükkel szelték át bringán Európát. Lenyűgözőek a képei, csodásak a kalandjaik és a pici is láthatólag többnyire élvezte a négy hónapig tartó, 3000km-es utat. https://www.facebook.com/events/2481844998745366/ és: http://www.poletopole.de/shows.php?main=shows&lang=0

A viszonylag kiszámíthatatlan téli időben persze egyelőre csak a környéken tekergünk, ahol rengeteg érdekességgel szolgálnak a bringásoknak. Gyönyörű tavak, szuper bringasztrádák és bonyolult kerseszteződések, hogy mindenki mindenfelé száguldhasson kedvére (picit azért balesetveszélyes, mert van aki tényleg csak száguld), és tökre tetszett nekünk pl a sok helyen az úttal való találkozásnál a várakozás megkönnyítésére kihelyezett kapaszkodó! nagyon király!

Le ne kelljen már tenni a lábikót

Az egyik csomópont. Ez itt mind bringaút! Illetve gyalogosok is lehetnek rajta, de ők nincsenek túl sokan.

Ezek itt pedig egy hatalmas bringaútcsomópont képei, különböző nézőpontokból. Teljesen csak drónról tudtam volna lefotózni a csomópontot.

A kedvenc bringáshidunk.

Van ilyen bringaút is. Teljesen jól járható amúgy.

Ma pedig kicsit folyásirányba lefelé is elkerekeztem egy ideig a Donauradwegen. Alig várom már, hogy jó legyen az idő, és Tomival jó hosszú túrákat tehessünk, hiszen van hol…

A bőség zavara.

Ilyen táblákat, infrastruktúrát és szolgáltatást mindenhova az Eurovelo 6 mentén!

Az Eurovelo hat sok helyen nem aszfaltos. Mégis eső után is jól járható.

Eurovelo 6 eligazítás.

Városon belüli Donauradweg szakasz.

Sok itt a városi tavas kirándulóhely. Kneipmasszázs ,edence a Baggersee-nél.

Auwaldsee.

Szegény kis réce épp kimászott a jégre

Ingolstadtban nem csak a gyönyörű belváros, ami kifejezetten forgalomcsillapított,csábít a bringahasználatra.

Amíg Budapesten laktam, később még Érdről bejárva is szívesen használtam a bringám. Napi 50-70km belement, míg eljutottam egyik munkahelyemről a másikra. Jó volt, élveztem. Eleinte…

De aztán kezdett egyre jobban zavarni sok minden, ami megnehezíti, elkedvteleníti a kerékpárost. Hagy ne soroljam itt fel, mi minden, hiszen ha bringán járod a várost, tudni fogod, mi zavarhatott. nem utolsósorban féltettem az irhám, valamint a bringázás nekem örömforrás, és nem szeretem, amikor a bikaviadalra hasonlít.

Rövid ideje élünk még csak Ingolstadtban, de a város bringázásra való alkalmassága máris lenyűgözött. Pazar megoldások , kicsit jobb közlekedési morál és nagyszerű utak/bringautak csábítanak nap, mint nap bringázni.

Csapjunk bele, milyen ötletekkel is teszik vonzóvá a németek itt a bringahasználatot!

A közel 110 ezres Ingolstadt a Duna partján fekszik.

Ingolstadt városkája szintén a Duna mentén fekszik, lakosainak száma kb 110.000 fő, de jelentős mennyiségű ember ingázik a környező, illetve a városhoz csatolt településekről akár napi 20-40 km-t is. De miért???

Szerintem már maga a városszerkezet is adja, hogy a rengeteg bevezető út mellett kell, hogy legyen bringaút… És van is! Többnyire mindkét oldalon, széles, jól használható, az aszfalt pedig minőségi.

A belváros kacskaringós utcái igazi túristalátványosságok.

A közlekedők nagy része a belváros felé nyomul, hiszen itt vannak az iskolák, nyelviskolák, városháza, hivatalok és még ezernyi munkahely. Mivel ide jól be lehet jutni sok irányból bringával, az autósok pedig csak rendkívül korlátozottan mozoghatnak ezeken a szinte sétálóutcákon (ahol bringával szabad menni), kb evidens, hogy mindenki kétkerekűn intézi ügyeit…

Hajnal 6-os munkába igyekvők a Duna hídjánál.

Ez a kép kicsit extrém, ugyanis brutális szélvihar és eső közepette küzd a bringás… Körülötte itt azért van szemét, mert aznap volt a szelektív nap, és a szél sajnos széthordta a dolgokat. Érdekes, hogy 9 óra körül már újra tisztaság volt…

A picurkákat sem kímélik a metsző hideg szélben-esőben! Anyukák ezrei szállítmányozzák a kicsiket mindenféle utánfutókban és cargo csodákban.

Viharos érkezés az oviba.

Ilyenfajta utánfutókkal mindenfelé parkolnak.

A következő, amit nagyon fontosnak tartok, az az, hogy a gyerekek nyugodtan egyedül,illetve méginkább kis bandákban tudnak eljutni bringával a suliba. Biztonságban, gyorsan, célirányosan, felesleges kerülők nélkül. Az iskola pedig megfelelő bringatárolási lehetőségekkel várja őket. Így hamar megtanulják, hogy bringával közlekedni természetes és jó! Még rossz időben is, csak fel kell jól öltözni!

Hát ugyan ki akarná itt, hogy a haverokkal való gurulás helyett apuci vigyen a Mercivel…akarom mondani, itt nyilván az Audival. Uncsi lenne…

Jégviharos délelőtt is megtelt az iskola bringaparkolója…

A biztonságot a bringaúthálózat is adja… Itt a főbb bringásútvonalak láthatók.

Olyannyira nem bizarr dolog itt télen bringázni, hogy a férjem nem tudta magát sem a minusz 11 fokban, sem a havazásban túlságosan kilógó példának érezni.

Tomi útnak indul a minusz 11 fokban… Csak 8 km a munkahely.

Olyannyira nem rendellenes itt síkos úton bringázni, hogy létezik külön, a téli időszakra vonatkozó bringástérkép, hogy tudd, merre fogsz hajnalban is letakarított bringautakkal találkozni.

A leghamarabb csúszásmentesített bringautak “jegyzéke”.

Érdekes mód, ahogy a hóeséses napon Tomi kikanyarodott piciny falunk mellékutcájából a fő bringaútra, mely majd Ingolstadtba vezet, máris frissen takarított aszfaltcsíkra tért.

A falunktól Ingolstadtig vezető 4 km-es bringaút jobban le van takarítva, mint az autóút.

A város széléig lehet menni nyugodtan.

Ingolstadtnak nem ez a fő bringaútja… még csak négyen húztak Tomi előtt nyomot a hóba.

A következő dolog, amit nagyon fontosnak tartok az az, hogy nagyszerű térképek állnak rendelkezésre, hogy az ember áttekintve kitalálhassa, merre is érdemes gurulnia. A térképek természetesen további információval is szolgálnak, mint például hol is vannak a látnivalók (képpel, hogy tényleg azt találd meg amit kell… Ez vicces , de volt rá precedens, hogy nem is azt a várat láttuk, amit kellett volna pl…mert volt egy kis kastély és azt hittük, hogy az az… De ez nem itt történt), hol lehet jól enni, bringátszerelni stb…És nem utolsó sorban, hogy hol is vagyunk épp…

Ilyen bringás információs táblákat mindenhova!!!!

Szerintem, ami egy helyet igazán bringabaráttá tesz, az nem csak maga az infrastruktúra. Sok érdekessséget tapasztalunk itt. Persze, ez nyilván általánosítás, de az autósok többnyire nagyon vigyáznak a bringásra, gyalogosra. Van valami féle komoly együttműködés a bringások, gyalogosok, autósok közt. Ezt hívják vajon partnerségi szemléletnek?

A bringások például óvatosan közelítik meg a buszmegállót, hiszen az utasok a bringaútra szállnak le… Mégsem csengetik le türelmetlenül az átkelők fejét. A gyalogosok igyekeznek azokon a részeken közlekedni, amit járdának hívnak, mégha a két tér megkülönböztetése épphogycsak látható,akkor is. (Na jó ez alól gyakran kivételek a gimnazisták, életkori sajátosságuknál fogva.)

Az autósok partnerségére két példa, ami nekem sokkal-sokkal biztonságosabbnak, élvezhetőbbnek mutatja a bringás közlekedést. Az egyik, hogy a jobbrakanyarodáskor nem kanyarodás után állnak meg… (satufékkel, vagy bringást motorháztetőn átküldéssel), hanem velünk párhuzamosan haladva addig lassítanak, míg a bringás a kereszteződésben az autó elé nem kerül. Ekkor türelmesen átengedik a bringást,(mondjuk itt kb semelyik bringás sem nézelődik balra maga mögé, úgyis megáll az autó), és az autós csak ez után kanyarodik be nagy körültekintéssel,így dinamikusan haladhat mindenki.

A másik, hogy amikor egy-egy autókijáró, vagy kis utcácska keresztezi a bringautat, és az autós várakozik a kihajtásra, nos akkor ha bringás jön a bringaúton, akkor az autós szépen, udvariasan hátratolat, így nem kell félnie a bringásnak, hogy esetleg eléjöhet. Egy egyszerű jelzés értékű magatartás. De milyen fontos…

És akkor néhány kép a bringaúthálózatról… a városi bringaútcsomópont rengetegről. Nos a következő néhány kép mind ugyanarról az egy bringaútcsomópontról készült. Figyelem, ezek nem autóutak! Semmi felesleges kerülő! Az aszfaltcsík pont ott megy, ahol a bringások levágnák az utat.

Ahol lehet, az autóúttal való találkozást alagutak sokaságával váltották ki. A fontos útirányokat persze jelzőtáblák jelzik.

Következő igen érdekes és fontos tétel a Fahrradstrasse. Ez itt épp a Klinikához és az egyetemhez, illetve egyéb iskolákhoz vezet. Itt a bringások az úttest teljes szélességében haladhatnak, és a kereszteződésekben előnyük is van, hiszen, nagyon sokan vannak. Az út egyben megoldás arra is, hogyan ne álljon a járatos busz a dugóban… Ugyanis ő ide bejöhet. Ez az út lenne az egérútja a főútnak, de autóknak ugye tilos ide bejönni… Hát ettől is percre pontos a tömegközlekedés a mi vonalunkon.

További városi megoldások előtt lássuk, milyen ha már kívül vagyunk hazafelé a városból. Nekem az tünt fel azon kívül, hogy állat jó minőségűek és szélesek a bringautak, hogy bringaút többnyire a falvak között, illetve benn a településen max a legforgalmasabb út mellett van. A településre beérve leginkább végetér a bringaút és szépen besorolunk a lelassított autók közé. Sok helyen ők is csak 30-al mehetnek amúgyis.

A faluba érve megyünk ki a lelassított autók közé. Teljesen jól működik.

Szimplán bringázásra csábító!

Nagy dilemma Érden pl, hogy hogyan is lehetne a turisztikailag is, meg helyi közlekedés szempontjából is vonzó Eurovelo 6-ot, vagyis a Dunauradweget, a Folyók útját, mely az Atlanti óceántól a Fekete-tengerig vezet megvalósítani.

Itt Ingolstadtban az inkább turisztikailag, mint helyi közlekedésben fontos utakat (Eurovelo 6 pl…) nem feltétlen aszfaltozzák, az alkalmazottt technológiának köszönhetően viszont túrabringával (kis szájhúzással országutival is…) szakadó eső után is jól járható. Ja…és többnyire a Duna mellett vezet persze.

Az Eurovelo 6, a Folyók útja, mint látod, kis hazánkon is átvezet. De merre is?

Ingolstadt fontosnak tartja, hogy mutassa helyét a nemzetközi hálózatban is…

A “mi” Dunauradweg szakaszunk, és összeköttetései.

A bringautak amellett, hogy jól járhatók, persze jól ki is vannak jelölve többnyire, és mindenhol eligazító táblák sokasága segíti a bringást. Itt tenném hozzá, hogy a vasúti hálózat is szupi, és bringával nagyon jól használható a különböző régiós jegyekhez vásárolható bringás napijeggyel.

Bőven van hely bringának a vonaton.

Akkor legyen itt néhány Eurovelo 6 megoldás:

A jelzőtáblák az útvonalak elképesztő sokaságát mutatják… Egyelőre nem tudjuk megunni! A bőség zavara…ilyesmik jutnak eszembe. A mi falunkból például vagy hat-nyolc útvonal vezet be Ingolstadtba. Nehéz döntés, ha nem sietünk melyiken is nézelődjünk

A következő képeken a kedvenc Dunamenti hazautunk látható. Itt szerényen a gátról közvetlen a duzzasztóművön keresztül jutunk át a Dunán.

Épp árad a Duna.

A gáton vezet át a bringaút. Még áradáskor is szabad az átjárás.

Mutatóban egy kis rakparti lezárás.

A kisforgalmú utakon olykor léteznek azért fura megoldások is… De egész jól használhatók.

Lássunk néhány remek városi megoldást még, ami kényelmesebbé, biztonságosabbá, vonzóbbá teszi a bringázást.

A körforgalomban a legbiztonságosabb és egyben javasolt áthaladást (jah bringaúton…) a tábla mutatja. Alatta kicsi tábla hívja fel a figyelmet, hogy ez a szaksz a bringások biztonsága mellett a klímavédelem jegyében épült.

Forgalomcsillapított Duna rakpart… Mind lenn, mind beljebb bringaút.

Az egyik legforgalmasabb útvonal. A Dunahídon át a belvárosba… Csak biztonságosan!

Itt ilyen a felosztása a belváros szívébe vezető Dunahídnak. Ja…az összes híd járható bringával és gyalog, külön részen; míg autóval csak három hídon mehetnek az ötből.

Fontos megoldás még az értelmesen kihelyezett bringatámaszok sokasága, ami nem mellesleg használható is… Ezen a képen a falunk széli buszmegálló. Idáig kibringáznak a gyerekek, a maradék 4-5 km-t pedig a jeges szélben inkább busszal teszik meg. A faluszéli megállóból ugyanis jóval olcsóbb a jegy, így megéri a falun belül 1-2 km-t tekerni idáig.

Egy sima belvárosi “parkoló” a bringaút mellett, és nem mellesleg ezzel lehetővé válik a jég- és rendezvénycsarnok egyszerű megközelítése bringával.

Néhány kép a jól használható és fedett vasútállomási bringatárolóról. Így aztán sokan is használják.

Ez mind-mind bringatároló. Ugyanarról az egy állomásról.

A másik nagy célpont, az Audi művek, ahova sok tízezer ember igyekszik munkába. Kiváló bringautakon közelíthetők meg a hatalmas bringatárolók.

Mint írtam, nagyon fontos, hogy bringával mind az öt városi híd járható, míg autóval csak három. Nézzük a különleges hidakat. A duzzasztógátast ugye már bemutattam, valamint a két nagyforgalmú, autóval is használható híd nem olyan érdekes. Viszont a maradék kettő!

A belváros közepébe egy szupi gyalog-kerékpárhíd vezet, a legszebb panorámát mutatva a városról és az erődrendszerről.

És a nagy kedvencünk, a hullámoshíd. Szuper megoldás. Mivel az autóshíd túl keskeny volt, így a két oldalára fellógatták ezt a jó kis hullámpályát. Élvezzük nagyon! Mondom, a híd mindkét oldalán van ilyen. Mindkét függő rész széles, két irányú.

A város Duna-parti városként természetesen sokat ad a turizmusra. Különösképp az Eurovelo6-on keresztül érkező bringások vendéglátására. Itt rájöttek, hogy jó szolgáltatásokkal a bringások sem kevés pénzt hagynak a régióban.

Mivel mi is csomagosbringázunk, ezért tudjuk, hogy mi az amire egy efajta túrázónak nagy szüksége van. Nagyobb városok látogatásakor például senki nem akarja a kőnehéz bringát, ami egyre csak dől és ágaskodik a sétálókon keresztül a látnivalókhoz lavírozni… Ha fenn a csomag amúgysem tudunk mindketten egy-egy várba, templomba egyszerre bejutni, hiszen valakinek őriznie is kell a motyót. Étterembe pedig kizárt, hogy bejussunk (mondjuk amúgy sem szoktunk, de a nyugatiak nagyon szívesen esznek egy jót bringatúra közben).

Itt kiváló megoldás a városnézésre, éttermezésre ez a jól zárható doboz, amelybe a csomag is befér. Kulcshoz kizárólag az idegenforgalmi hivatalban lehet jutni, ahol persze rögtön beszerezhető az összes térkép, információ.

A városnézés úgy is megoldható, ha a város szélén szuper szálláshelyek vannak, mint pl ez a kemping, aminek a kis épületei épp a bringatúrázók problémáira adnak megoldást. Nagyon fontos ugyanis, hogy egy eső után legyen hol megszárítkozni, sátrat szárítani, fedett helyen enni, vagy felmelegedni. Esetleg az sem baj, ha a bringát fedél alatt tudhatjuk.

A kis hordóházak fűthetők, sőt maga a fekhely is fűthető… De jól jött volna egy-egy jégeső után az Alpokban!

A végére pedig egy másik közeli csoda, ha eddig nem jött volna meg a kedvetek az Ingolstadt környéki tekeréshez. Neuburg an der Donau csodaszép középkori városa egynapos kis kirándulással Ingolstadtból a Duna mentén végig bringaúton elérhető. Ja… a Duna mindkét partján odajuthatsz

A héten nem volt éppen bringás idő… Egyik reggel például lefagyott az ónoseső, Kedvesem nyilván kihívásnak érezte, és persze, hogy bringával ment… Azt hittem ő lesz az egyetlen őrült, de nem… Igaz, hogy kevesebben, de így is jó sokan mentek aznap is bringával suliba, dolgozni. Láthatóan több volt az autó, kisebb dugók alakultak ki. Sok bringás az országutat találta biztonságosabbnak a mellette futó jeges bringaút helyett, így ez is lassította az autóforgalmat. Senki nem dudált, nem előzött. A busz is beállt a 18 km/h-ás tempóra. Gondoltam, biztos lesz majd zúgolódás…. De nem.

Ónosesős reggel…

Péntek reggel végre én is megint a bringát választhattam, mert csak kicsit esett az eső és végre otthonról megérkezett az igazán ramaty állapotú, nyugodtan bárhol leköthető bringa. Igen, a bringalopás az azért megy itt… Érdemes valami nagyon egyszerű bringával rohangászni be a városba.

Milyen jól tettem, hogy bringával mentem, hiszen ez volt az itteni Kerékpáros Klub Bringásreggelije. A legforgalmasabb Fahrradstrassen álltak egy egyszerű asztallal, a bringások épp hogy lelassítottak mellettük és máris kapták a kezükbe a papírzacsiba csomagolt finom perecet és a tevékenységről és belépési lehetőségről tájékoztató ízléses szórólapot.

Bringásreggeli Ingolstadt.

Itt is vannak ám célok és küzdelmek…

Ízléses kiadvány.

Rengetegen tekertek a szemerkélő időben oviba, bölcsibe, suliba, egyetemre és dolgozni, nem kifejezetten a bringásreggeli miatt, hanem mert így szokták.

A bringásreggeli kinézetre annyira egyszerű volt, hogy mivel én a fő sodorral szemben, az út másik szélén mentem, először észre sem vettem őket. Csak annyit láttam, hogy van egy kis kempingasztal, és ha jön bringás, akkor valamit a kezébe nyomnak. Majd gyanút fogtam, bevillant, hogy hű, ez csak a bringásreggeli lehet ám!

Uzsgyi megfordultam, na nem azért, hogy nehogymár én ne kapjak perecet, hanem mert szerettem volna kicsit meginterjúolni a két idősebb aktivistát. Sajnos hosszas beszélgetésről szó sem lehetett, nagyon el voltak foglalva, hiszen folyamatosan jöttek a bringások. Látványra amúgy olyan egy reggeli munkábamenés, mintha egy nagy Radmarathon-mezőny hátsóbbi régióival találkoznék. Nagyon hangulatos.

Emberünk gyorsan ecsetelte, hogy igen, itt ők is a Kerékpárosklub, mely egy országos szervezet, alátagolódnak a tartományok, majd a kisebb régiók és hogy jól működik és lépjek be, mert jó buli, sok mindent elértek már. A tagdíj amúgy egy évre 56 Eur, állítólag sok minden szolgáltatás jár hozzá, de sajnos még nem néztem utána. Van családi verzió is, kicsit több pénzért az egész család tag lehet.

Csütörtök esténket pedig a Radhausban töltöttük, ahol gyakran kedveskednek a vásárlóiknak komoly,bringás előadásokkal. Mi ugyan alapvetően nem vásárlók vagyunk, de meghívást azt kaptunk. Remek előadást tartott a teljes Dunauradweg-ről egy szimpatikus srác, képekkel, videókkal. Lehetett tőle könyveket és dvd-ket is vásárolni. A Donauradweg-es dvd-je pl 3 órás, és alig várjuk, hogy megnézzük! Főleg, hogy hogyan is élte át a magyar szakaszt.

A csütörtöki előadás (a Radhaus Ingolstadt plakátja)

Hát megkérdeztem tőle. Picit zavarba jött elsőre, de aztán kivágta magát, hogy hú a magyar kaják, sörök és a vendéglátás az isteni volt! Baját imádta, Budapest lenyűgözte. Megkérdeztem tőle finoman, hogy mégis melyik utat követte… öööö…hát… nem emlékszem… Na persze. Következő kérdésem az volt, hogy milyennek találta a magyar utakat? Hááááát…. sokszor nem találta őket, sokszor nagyon nehezen járható volt… Pedig nagyon széles, ballonos kerekű elektromos bringával jött…

Az előadáson szép képeket mutatott Budapestről, Esztergomról és a bajai halászléről. Túl sokat nem mondott Magyarországról, csak egy képet vetített ki. Valahol a nyugati határ után keresi az útját, és a helyiek mondták neki, hogy tényleg erre van… Na ez a kép egy igen mély, rendkívül sáros, alig járható, hatalmas tócsákkal szabdalt bringaútszerű képződmény volt, Jó alaposan benőve gazzal… Hát…Igazán kár, ha az utazókban ez a benyomás keletkezik kis hazánkról.

Ám bizakodva mondta, hogy állítólag Budapest alatt éppen épül az Eurovelo6 tükörsima aszfaltos 200km-es szakasza. Remélem tényleg így van.

Két hete pedig egy még színvonalasabb show-előadást tartott Andre, aki remek előadó, mókamester és szerintem ganz nicht normal… Anno (is) nagy utazó volt, Nepáltól az Antarktiszig járt bringával… Erre megszületett az igazán édes kisfia, akiről szívmelengető képeket hozott, amint éppen élvezi a Nagy Túrát…18 hónaposan! Ok mire megérkeztek, már 22 hónapos lett.

Andre túrája ( a Radhaus Ingolstadt palkátja)

Fantasztikus képek, fantasztikus sztori, nagyon élvezhető előadás arról, ahogy egy nem szokványos kis család az Északi tengertől (lakhelyükről) indulva eltekernek a nagyszülőkhöz, hogy láthassák végre kisunokájukat.. a Spanyolországi Pamplonába… Persze az Alpokon keresztül. Útjukat számtalan kedves történet szegélyezi és a kicsi baba egyszerűen annyira bájos, hogy valóban meggyőzőtt Andre, nem lehetetlen picivel úgy bringatúrát tenni, hogy élvezze is. Sajnos spanyol feleségét nem hozta magával az előadásra, pedig lenne hozzá néhány kérdésem. Például, hogy ő vajon hogy élte túl? Hiszen a babát még szoptatnia is kellett. Vagány csaj, az biztos! És micsoda történet, imádom!

Indulás!!! (a Radhaus Ingolstadt plakátja)

De most megyek bringázni, hiszen 1 fok van és csodásan süt a nap, ráadásul a Radhaus ma Pasta Party-val várja a bringásokat.

Bringára fel!